Electoratul nu mai aşteaptă minuni şi priveşte cu suspiciune întreaga clasă politică autohtonă.
Fireşte, vînătoarea din Pădurea Domnească a şifonat rău imaginea actualilor guvernanţi, iar ciorovăiala dintre ei îi dezgustă tot mai mult pe oamenii simpli. E o situaţie foarte prielnică pentru opoziţia comunistă, care a ieşit la rampă şi se vede deja cu colacii în căruţă.
Citesc în hebdomadarul Comunistul că Vladimir Voronin a fost la Şcoala Antropologică Superioară şi le-a povestit acolo studenţilor ce intenţionează să facă PCRM „după revenirea la guvernare”. În acelaşi ziar, citesc că Vladimir Voronin se întreabă cum să acţioneze comuniştii, după ce vor reveni la putere, ca tragedii de felul celei din Pădurea Domnească să nu se repete.
Aşadar, PCRM-ul presimte clipa mirifică a victoriei. Ce să zic? E posibil, fireşte, ca PCRM-ul să învingă şi să se caţere din nou pe culmile puterii. Unde mai pui că actualii guvernanţi, preocupaţi mai curînd de interesele lor personale decît de grijile simplilor muritori, le toarnă apă la moară. Numai că şi PCRM-ul a reuşit să provoace suficientă decepţie şi dezolare în cei 8 ani în care a condus ţara de unul singur. Aşa că datele problemei s-ar putea să se modifice niţel. Am impresia că acum electoratul nu mai aşteaptă minuni şi priveşte cu suspiciune întreaga clasă politică autohtonă, care timp de două decenii nu prea a adus roade.
Comuniştii, care îi fac astăzi cu ou şi cu oţet pe guvernanţii liberali, sînt de fapt nişte foşti guvernanţi al căror limbaj agresiv, intransigent, miroase a răzbunare. Desigur, ei pot să se întrebe, aşa cum o face liderul lor Voronin, cum să acţioneze ca să excludă o nouă vînătoare cu consecinţe tragice. Dar şi mai bine ar fi să se gîndească cum să nu ni se mai întîmple un nou 7 aprilie, dacă sînt atît de convinşi că vor învinge. Căci evenimentele nu mai puţin tragice din 7 aprilie 2009 au avut loc pe vremea cînd PCRM-ul conducea ţara cu autoritate.
Înţeleg nerăbdarea comuniştilor de a recupera puterea. Poate le va reuşi, poate nu. Timpul va arăta. Părerea mea subiectivă însă e că în mase creşte tot mai mult o convingere, aceea că toţi guvernanţii, indiferent de sloganurile lor, se gîndesc numai la binele personal.